Pochazim z rodiny se sokolskou tradici. Maminka cvicila na Sletu’48 a tatinek se strycem byli sokolove duchem i kdyz byl Sokol zrusen a zapojili se hned po obnoveni v roce 1990.
Ja od roku 1969 ziji v Kanade. O obnovenem Sokolu jsem slychala od tatinka a pozdeji od sestry, ktera se stala clenkou Sokola Hranice. Moc jsem si prala Slet aspon jednou videt a me prani jeste zesililo kdyz jsem ovdovela.
V roce 2022 me sestra vyhecovala abych se podle webu Sokola naucila 6-i minutovou skladbu, kterou cvicili seniori na Sokolskem Brne. Kdyz jsem par dni pred Brnem priletela do CR, sestra me vzala s sebou do telocvicny a nekdo zrovna chybel. “Jitko postav se tam at nemame diru”. V sobotu v Brne zase nekdo chybel a tak jsem doplnila sik. V nedeli pri predstaveni byly Hranice v plnem poctu, ale ValMezu nekdo chybel a tak si me pujcili. Bylo to uzasne a rozhodla jsem se, ze da-li zdravi, urcite prijedu na Slet 2024. Pres vsechno sestrino pobizeni mi po shlednuti videa z 2023 “Jdi za stestim” bylo jasne, ze 12-i minutovou skladbu se podle toho nezvladnu naucit. Sestra me zapsala do Sokola Hranice a Hranicke seniorky me vzaly do party na Slet jako necvicici doprovod s tim, ze pomuzu kde bude treba.
V sobotu pred odjezdem se zjistilo, ze pani Maruska ze zdravotnich duvodu nejede. V nedeli jsem si bezstarostne uzivala pred-sletovou naladu a nadseni, pruvod a msi ve sv.Vite. V pondeli rano pred prvnim secvikem prisly tri damy z Dubicka a ptaly se po Marusce. Kdyz zjistily, ze Maruska neprijela tak ukapla i slzicka, protoze tim se jim rozbila dvojice a trojice, ktere s Maruskou behem skladby tvorily. Zaznelo “co kdyby Jitka” coz Hranicka pani vedouci uzavrela “ale nema saty”. Damy odesly, ja si oddechla. Ve chvilce prisla pani vedouci z Dubicka, odtahla me k jine skupine - ty mely extra saty. Okoukly me, rekly “jo, to bude dobre”. Me namitky, ze to neumim Dubicka pani vedouvi nekompromisne odrovnala rka “to das, kopiruj tu pred tebou a ostatni ti budou napovidat”. A tak jsem se stala nahradnici. V utery mi prinesly saty a pani vedouci z Dubicka mi poslala metodicka videa nad kterymi jsem stravila uterni odpoledne v lobby koleje – jedine misto s wifi – a snazila se srovnat si v hlave jak jdou pisne za sebou a zapamatovat si pohyby bez velkeho hopsani po lobby. Ostatni cvicenky to vzaly jako vyzvu me podporit a mohutne mi napovidaly pri prebihani do formaci. Byl to velky stress, hlavne kvuli obavam abych to nepokazila pro ostatni. Ale take to byly docela hezke nervy a radost, protoze se mi cviceni darilo s kazdym secvikem vylepsit a do ctvrtecniho predstaveni jsem se to naucila docela dobre a nic jsem moc nepokazila.
Jsem velmi vdecna Hranickym, ze me vzaly do party, Dubickym, ze ve me mely duveru a vsem ostatnim ktere mi s nacvikem pomohly. Byl to nezapomenutelny tyden, ktery si stale ozivuji koukanim na Sletove zaznamy.
Jitka Prochazkova, Ottawa, Kanada (Sokol Hranice, #89RY75)