Můj sletový zážitek
Bylo moc příjemné po šesti letech znovu vidět ženy, které s námi cvičily Ženobraní. Nádherný byl průvod, mše i představení v Národním divadle Lucerna. V týdnu jsme si náramně užily vystoupení Sokol Gala v O2 aréně, kdy jsme šly na odpolední generálku. Své večerní vstupenky jsme si ochotně vyměnily s našimi dětmi, které měly odpoledne zkoušku hromadné skladby Fitness a o vystoupení by tak přišly. Několikrát jsme se procházely centrem naší stověžaté, obdivovaly jsme opravené Národní muzeum, Zlatou uličku, kochaly jsme se výhledy na Prahu z Žižkovské televizní věže, pozdravily jsme jezdeckou sochu Jana Žižky v Národním památníku na Vítkově. Prahu jsme si s parťačkami zkrátka vychutnávaly plnými doušky, o tom ale psát nechci. Chci psát o lidské pomoci a sounáležitosti, kterou jsem během sletu intenzivně pociťovala hned několikrát.
Stalo se mi třeba to, že jsem z docela prázdné šatny na Edenu volala manželovi, že se mi tlačí opar a nemám zrovna u sebe mast. Vzápětí ke mně přišel neznámý bratr s potřebnou mastí v ruce…
Také se mi přihodila ztráta kokardy v okamžiku, kdy jsme měly nastoupit na závěrečný ceremoniál s kokardou na bekovce, jež byla součástí oblečení k naší skladbě. Mého zděšeného výrazu si všimla cvičenka, kterou jsem neznala. Řekla mi, že si svoji kokardu sice chtěla nechat na památku, ale podala mi ji se slovem: „Utíkejte!“
A do třetice největší vděčnost pociťuji za to, že jsme mohly být součástí závěrečného tvoření stromu života na ploše Edenu. Tento strom v mých očích plně naplnil sletové motto „Slet spojuje“ svým propojením generací. Na seřadišti jsme si postupně dávaly placáka s nejmenšími dětmi ze skladby Čmeláčci, kterým zářila očička a sdělovaly např.: „My jsme byli v televizi!“ Pak jsme si placákem předávaly energii s muži, kteří poklusem letěli na plochu. Všichni jsme si přáli úspěch a štěstí. Po pauze (starší děti odnášely vlajky v závěrečném ceremoniálu) směrem k nám přicházeli přes bránu senioři z odcvičené skladby Jdi za štěstím. Věrná garda si hrdě nesla v ruce svou „náruč růží“ a dojetí už ani nikdo neskrýval…
To, že jsme zmokly na ploše s panem prezidentem, beru jako čest. Tanec skladby V rytmu srdce mi přinášel radost z pohybu rok a půl. Jsem vděčná za to, že jsme se popraly se všemi přípravami na slet a mohly být jeho součástí. Energie ze sletového dění je mi posilou na další cestě životem. Holky, děkuji, že jste do toho šly se mnou. Budeme dál cvičit, dokud nás nohy ponesou!
Jana Miková, T. J. Sokol Uherský Brod
Těš se! Na značkách už za: